Har du hatt hovedrollen i et skuespill eller sunget solo?
-Alles øyne er rettet mot deg. -Hun kan gå til deg.
Hun gjør det ikke på kommando. Hun kommer til å overraske oss.
Og venter på at du skal gjøre det som de vil se.
Hun kommer til å ta sine første skritt i barnehagen.
Kom til pappa!
Du er verdens søteste.
Hun er perfekt.
Og presset for å prestere er enormt.
Før kalte man en operasjonsstue ''operating theatre''på engelsk.
Det føles fortsatt slik.
Massevis av folk gjør seg klare til showet.
Vi tar på kostymer,-
-masker,-
-og finner frem rekvisitter.
Alt må øves inn,-
-koreograferes frem mot høydepunktet,-
-hvor sceneteppet går opp.
Og det er kun én ting som gjelder...
Trening, trening og atter trening til det sitter.
Dette er et omfattende inngrep, og det kan skje mange feil.
Vi skal gå gjennom dette med teamlederne.
Vi har tilbudt denne familien alle ressurser sykehuset har,-
-og nå må dere yte deres beste.
Vær årvåken og fokusert.
Dr Robbins har behandlet disse barna,-
-og de skal få et nytt liv nå. Det er opp til oss hvordan det blir.
Da begynner vi!
Jeg trodde det var dr Knox som var her.
-Du hadde de siamesiske tvillingene. -Knox gjør det.
-Vi skal ikke prate om det. -Klart det.
Det er en gal idé som vi ikke prater om, fordi den er gal.
Vi kan sove i samme seng og spise frokost sammen.
-Og vi kan dele strømregningen. -Er det derfor du vil bo sammen?
-Det er det beste for planeten. -Jeg vil ikke flytte inn hos deg.
-Vi har vært sammen i to uker? -Og ni måneder før.
Jeg vil ikke gå tilbake til start.
-Fordi det er bra for planeten? -Og jeg har bedre TV.
Du vil bo sammen med meg og elske meg.
Jeg vil...
Ha Knox tilbake!
Lappene er på plass.
Inngrepet kommer til å vare i minst 18 timer.
Dere må være på plass minst 30 min. før dere skal begynne.
Først må vi sørge for blodtilførsel til kolon.
-Så legger vi det første snittet... -Jeg legger det første snittet.
-Jeg sjekker nyrene... -For å se om de er intakte.
-Det sier seg selv. -Ja, men si det.
Jeg sjekker nyrene for å se om de er intakte.
-Hun er anspent. -Trodde du hadde fri i dag.
Jeg vil ikke gå glipp av dette. Skal du være med på byttet?
-Det er kritisk. Er du klar? -Ja.
Du glemte kauteriseringen. Vil du at de skal blø i hjel?
Hun kritiserer og bryter ned selvtilliten til de andre.
Ikke la det skje med deg.
Hvis dette går galt, kommer hun til å legge skylden på deg.
-Jeg er glad det ikke er meg. -Nå skal de bytte plass!
-Klar? -Ja.
-Hvorfor er byttet så kritisk? -De har åpne snitt i ryggen.
Vi må passe på at de forblir intuberte,-
-og at alle slangene ikke vikles inn i hverandre.
Tenk deg at du skal bytte batteri på bilen samtidig som du kjører.
Selv om det ikke er snakk om en bil her...
-Det var en dårlig sammenligning. -Det er det første jeg har forstått.
Og hvis byttet går galt, er alt..?
Kjørt.
Legene har øvd seg i flere uker. De har det inne.
-Karev, du er for rask! -Hvis mine er over dine, er det ok.
Ellers blir det bråk!
Nå har lille Andi vært uten oksygen i ett minutt.
-Kan vi begynne på nytt? -Nei, fullfør dette og prøv igjen.
-Vi skal dele ryggmargen. -Og skille ryggskivene.
-Du holdt på å drepe begge. -Dr Robbins må stole på meg!
-Dukkemorder! -Meredith Grey, bli med meg!
Jeg skal fortelle deg noe om privatlivet mitt.
Det jeg vet om ditt privatliv, er en av mine store sorger.
Og nå blir det enda verre, men jeg ser ingen annen løsning.
Jeg og dr Warren har et forhold.
-Alle vet det. -Lat som du ikke gjør det!
-Du og dr Warren? Jøss! -Han kommer til å ta opp-
-private ting under operasjonen. Derfor skal jeg undervise deg.
Du skal stille mange spørsmål. Hvis han prøver seg,-
-skal du bli helt rådvill og be meg om hjelp.
Dro du meg ut derfra fordi jeg skulle være en buffer for deg?
Ikke snakk slik til meg!
-Ryggmargen er delt. -Jeg må til Teddy.
-Det har gått to uker nå. -Jeg må dra.
-Nå separerer jeg dem helt... -Hva med komplikasjoner?
Det tar vi når vi kommer så langt.
-Tenk om det skjer? -Dr Robbins...
-Vi har ikke vært gjennom resten... -Gi deg, dr Robbins!
Vi er ferdig med øvingen. Vi har øvd i dusjen og på vei til jobb.
Vi er klare. Vi vet hva vi skal gjøre.
Nå skal vi gjøre det.
Mine damer og herrer, Andi og Brandi Edwards.
Nå skal vi gi dem et nytt liv.
Det er showtime!
BlOVlSJON AS Einar Juliebø
-Er du der, Avery? -Jeg ligger foran deg.
-Skal vi se hvem som er raskest? -Nei!
Hadde du og Mer det gøy i går? Julia koste seg.
-Sa Meredith noe om Julia? -Ja, hun likte henne.
-Zola likte også Julia. -Alle gjør det. Har dere møtt henne?
Opp med hendene, de som likte henne.
Jeg går og oppdaterer foreldrene.
-Hunt, de konkurrerer. -Nei da!
Vi har øvd på dette i flere måneder...
Pass på teamet ditt...
Ferdig!
Førstemann til kantinen?
Inn med de generell kirurgene!
-Er det nok pads? -Det skader ikke med litt flere.
-Hvordan går det med Zola? -Flott. Hun går snart.
-Er hun i barneparken? -Ja, hun liker seg der.
Det må være fint å ha hele familien på huset.
Du og dr Shepherd treffes her på jobb og hjemme, -
- noe som er enda bedre. -Dr Bailey, er det milten?
-Ja, det er milten. -Skal vi fjerne hele greia?
-Vi skal ta ut hele greia. -Hvor mange suturer trenger vi?
To eller tre.
Jeg prøver med to, og så får vi se.
-Dette er vakkert. -Basisferdigheter er vakkert.
Det som er vakkert, er å dele frokost...
-Jeg har glemt fortløpende sutur! -Det finnes ingen dumme spørsmål.
Sikker på det?
Dr Altman? Du kalte på meg?
-Skal jeg trekke meg unna? -Nei.
Jeg kan se på de siamesiske tvillingene...
Hold deg der, Kepner!
Yang, fra begynnelsen.
Vitale tegn var stabile. Bronkoskopet var på plass,-
-og jeg gikk i gang med CO2-laseren...
-Trinn for trinn. -Jeg så tumoren umiddelbart.
80 prosent av tumoren var fjernet, men propper blokkerte skopet.
Jeg prøvde å få bedre sikt, men Henrys blødning var så alvorlig...
Kepner, sug.
Kepner, sug!
Yang?
Henrys blødning var så alvorlig at metningen falt til 88.
Det kom blod i tuben. Da grep dr Webber inn.
Vi åpnet brystet hans. Henry fikk bradykardi.
Så oppdaget jeg at tumoren hadde vokst inn i lungearterien.
Han gikk i asystole, og vi begynte med gjenoppliving.
Vi ga høye doser epinefrin, men han fikk asystole igjen.
Vi fortsatte slik til dr Webber og jeg var enige om-
-at siden han hadde mistet halve blodvolumet,-
-erklærte vi ham død kl 20.52.
En gang til.
Vitale tegn var stabile. Bronkoskopet var på plass,-
-og jeg gikk i gang med CO2-laseren...
Pga. det usunne arbeidsforholdet hun hadde til mannen,-
-tok hun seg frihet til å tukle med den kliniske studien...
-Jeg husker ikke helt hvordan... -Finn ut av det selv!
Det er greit med noen grenser,-
-slik at privatlivet ikke går i oppløsning.
-Jeg har det bra. -Ingen er interessert!
Hvem er den siste du ser før du sovner?
Jeg ser pankreas klart og tydelig her.
Svar meg. Hvem er den siste du ser før du sovner om kvelden?
-Derek Shepherd. -Det må være fint.
-Silketråd. -Gudskjelov.
De separerer tvillingenes tykktarm nå.
-Har de gjort byttet? -Det er neste trinn.
Er det en bar her i nærheten?
Ja, rett over gata.
Han drikker ikke mye. Han har en god jobb, med forsikring.
-Jeg mente ikke... -Alle tenker det samme.
At vi ble gravide ved et uhell, og at vi ikke klarer å ta oss av barna.
Dere vedder sikkert på hvor lenger vi holder sammen.
Du kan si at de tar feil. Vi elsker hverandre, og vi ville ha barna.
Vi skal sørge for at de får det bra.
Vi tar imot sykehusets veldedighetstilbud,-
-selv om jeg må finne meg i fordømmende leger.
Jeg tenkte på hvor heldig du er, som er sammen med en du elsker.
Ser ut som Andi har det meste av blodtilførselen til kolon.
Jeg legger en åpning mellom ileum og rektum. Vi gjør dette på min måte!
Nå skal de bytte plass. Jeg vil ikke se det jeg så i morges.
Jeg ville prate litt om det. Vi har øvd på dette før,-
- men Robbins stoler ikke på noen. -Kom til poenget.
-Vi må jobbe som team. -Vil du ikke gjøre det med henne?
-Hvem vil ta over for Karev? -Det var ikke det jeg mente.
Jeg kan gjøre det.
-Klarer du dette? -Koble fra lV-slangene.
Anestesilegene holder tubene, og teknikerne følger med på skjermen.
-Hvorfor er du ikke med på byttet? -Webber snek seg inn.
-Du har øvd på dette i to uker! -Si det til ham!
Jeg sa til foreldrene at du hadde det inne!
En, to, tre!
Rolig...
Håper han mister henne. Da må den ene tvillingen sitte i rullestol.
-Jeg er sint på Webber. -Du er et monster!
Da var det gjort.
Ok. Godt jobba.
Han gikk i asystole. Med så lite blod som han hadde,-
-erklærte vi ham død kl. 20.52.
Fortell mer om tumoren.
Den hadde vokst inn i lungearterien.
Ok...
Hvordan vet du det?
Du sa at tumoren hadde vokst inn i lungearterien.
-Det var et hull i den. -Så du det?
-Jeg kjente det. -I blinde?
Det var ikke i blinde. Jeg kjente det med fingrene.
Du så aldri noe.
Jeg fulgte delingen i trakea. Den kom fra lungearterien.
Kepner, vi må ta biopsi av noen av disse lymfeknutene.
Jeg erklærte ham ikke død før jeg var sikker.
Fra starten, Yang.
Vitale tegn var stabile etter at han fikk tilført væske.
Bronkoskopet var på plass da jeg kom.
Jeg gikk i gang med endoskopien med CO2-laseren...
Operasjonsnotatet er klart. Kan jeg ta en rask tur?
Den neste pasienten kommer om 30 minutter.
Jeg kommer til å måtte høre om kø i kantinen!
Han er en grei fyr. Du klarer deg. Han biter ikke.
Du slipper ikke så lett unna.
Det vi har sammen, er fint.
Hvorfor vil du forhaste deg nå, og kanskje ødelegge hele greia?
Vi er ikke barn lenger. Livet mitt skjer her og nå.
Ikke om ti eller fem år, men her og nå.
Jeg vil dele hver dag med deg, og hvis du ikke vil det,-
- passer vi ikke sammen. -Vi er akkurat blitt sammen igjen.
-Jeg kan ikke... -Der fikk jeg svaret mitt.
Det har bare gått to uker!
Unnskyld meg...
Ok, se på dette ansiktet.
-Se på dette ansiktet! -Kjempesøtt.
De jobber med ryggmargen.
Bailey har brukt to timer på å fortelle hvor elendig jeg har det.
Pappa fikser en myelomeningocele. Kan du si myelomeningocele?
-Rasshøl! -Vi har et barn her!
Han later som han er en snill og erfaren kirurg,-
-men er det verste rovdyret her. Han er både farlig og slem.
Det Teddy gjør mot deg, er fælt. Det er grusomt!
-Mannen hennes er død! -Det er urettferdig.
Det er rene likkjelleren inne hos henne.
Altmans mann døde på Yangs operasjonsbord.
Hold kjeft. Jeg tåler det.
-Det har gått to uker. -Jeg vet ikke noe mer nå.
Jeg tåler det.
Pokker! En spinal dermoid cyste.
-Vi kommer ikke til... -Den må fjernes.
-Vi vet det, takk. -Hvis jeg kommer inn herfra...
-Da kan den sprekke. -Og forårsake meningitt.
-Og hvis vi strekker nerveroten? -Da kan Brandi bli lam.
Ingen andre forstår det bedre enn vi.
Derfor skal vi ta valget, ikke du!
-Er det greit for deg? -Pass på...
-Ja, det er greit. -Nå er det slutt på all pratingen.
Nå skal det være helt stille.
Jeg fant en butikk nede. Siden de er to, trenger de egne klær.
Brandi kan være "Punk" først, og så kan de prøve å bytte.
-Jeg elsker deg. -Jeg elsker deg også.
De er i ferd med å skille jentene. Det blir så kult...
Vi er klar for det siste snittet.
Ok, atskillelsen er fullført.
Ikke ennå! Vi må sjekke motoriske funksjoner.
To milliampere til Andi først.
Greit, da prøver vi Brandi.
Øk til 3 milliampere.
Gi oss litt bevegelse, Brandi.
4 milliampere.
Sånn ja!
Glimrende jobbet! Vi fortsetter slik som vi har øvd på.
Jeg teller til tre! Godt jobba.
Det er fortsatt langt igjen.
-Hvordan går det? -Lappen er godt vaskularisert.
Helt perfekt. Klarte Avery det?
-Du skulle vært ferdig nå. -Jeg har ikke begynt.
-Kall på meg når dere er klare. -Nyrene er nekrotiske.
-Ventrikkelflimmer! -Hun viser tegn på nyresvikt.
Hun kan ha fått arteriespasme. Den lar seg ikke redde.
Ingen urinutskillelse!
-Hva skjedde? -Komplikasjoner kan oppstå.
Dere overtalte oss! Dere sa at dere ville klare det!
-Hva er det du sier? -Hun kom hit med tre friske nyrer-
-men nå har hun bare én, og den virker heller ikke!
-Det er det hun sier. -Kommer Brandi til å bli frisk?
Det vet vi ikke ennå. Vi må vente og se.
17-årig gutt med flere skuddsår i brystet!
Vi har dårlig tid!
-Dr Yang, skal du operere? -Nei!
Én, to, tre! Kom igjen, Kepner.
Yang?
Vitale tegn var stabile etter at han fikk væske.
Bronkoskopet var på plass, og jeg gikk i gang med laseren.
-Hvordan var lunsjen? -Bra.
Jeg rakk å spise, treffe datteren og mannen min-
-og se på operasjonen i naborommet, og likevel kom jeg tilbake i tide.
-Du har visst alt. -Ja, det har jeg.
Jeg har hørt nok om lunsjen. Jeg ser ingen perforasjoner her.
Vi burde feire, men du har ikke plass til glede i livet ditt.
Er det kriminelt å konsentrere seg når man jobber?
Da ber jeg om unnskyldning.
Jeg fokuserer som en laser. Det er derfor jeg ikke gjør feil.
Det er derfor pasientene mine overlever. Jeg er ikke skjødesløs,-
-slik som mange av mine kollegaer og elever er,-
-som snakker om hvor magisk lunsjpausen her er.
Jeg fokuserte.
Dr Bailey? Vi mangler en svamp.
-Tell igjen. -Vi har lett overalt, unntatt...
Hvor da?
Inni pasienten.
-Har du fjernet alle proppene? -Ja, men nyren er helt død.
-Hva med bypass graft? -Nyretransplantasjon.
Vi har en perfekt donor i den siamesiske tvillingen.
-Da kan de redde hverandre. -God idé, Karev.
Foreldrene ville se henne først.
-Hun ser så merkelig ut. -Hvor er søsteren?
-Jeg kan ikke se henne uten Brandi. -Brandi kommer til å klare seg.
-Begge to klarer seg. -Andi må inn på operasjonsstua.
-Hva er galt? -Vi skal ta en nyretransplantasjon.
-La dem ta henne. -Jeg kan ikke miste begge!
-Er det lenge igjen? -Snart...
-Kan du være litt rask? -Der...
Takk.
-Nyren ser fin ut. -Gå og gjør deg klar.
Vitale tegn var stabile. Bronkoskopet var på plass.
Jeg begynte med laseren. Jeg så tumoren umiddelbart...
-Fortell mer om tumoren. -Den var inni lungearterien.
-Hvordan vet du det? -Jeg kjente det.
Er du sikker på at det var lungearterien?
-Jeg vet hva jeg kjente. -Du kjente det med hånda?
-Er du 100 prosent sikker? -Hun sa at hun var sikker!
Nå er det nok! Du kan ikke fortsette slik!
Han er død. Jeg er lei for det,-
-men du får ham ikke tilbake. Så gi deg!
Vær så snill!
Går det bra med deg, Kepner, eller trenger du tid til å samle deg?
Nei...
Ok, da.
Jeg er 100 prosent sikker.
-Greit. -Henry gikk i asystole.
Vi ga høye doser epinefrin.
Vi ga hjertemassasje.
Vi fortsatte til vi var enige om at hjertet ikke ville starte igjen.
Du har god grunn til å være sur.
Jeg ville være med på operasjonen. Jeg lette etter det svake punktet,-
- og det var du. -Neste gang skal jeg være på vakt.
Det var ditt øyeblikk, og jeg stjal det fra deg.
Det jeg gjorde, var trist og ynkelig.
En gammel mann som handlet i frykt.
Man kommer til et visst punkt i livet og karrieren-
-hvor man innser at man har det meste bak seg.
Det er tøft for en mann.
Når man får sjansen til å være med på noe slikt,-
-kjemper man med nebb og klør,-
-fordi man tror at det gir en litt mer tid i ringen.
-Du trenger ikke å tenke på det. -Alvorlig talt?
Om et år eller to-
-kommer de til å plassere meg på et avsidesliggende kontor.
De setter meg i et styre som lager regler som ingen bryr seg om.
Jeg får sikkert gjøre et par appendektomier i uka.
Det er sånn det går når man når en viss alder.
Det er tingenes gang.
Jeg kan ikke tenke meg noe mer ydmykende.
Kan du det?
Nei.
-Vil du assistere nå? -Robbins trenger bare én av oss.
-Sett i gang. -Mener du det?
Gå, før jeg ombestemmer meg!
Jeg vet ikke...
Takk, Karev.
36, 37, 38, 39.
-Røntgenbildene er her. -Let videre.
-Vi må sy ham igjen nå! -Vil du ha dette på "rullebladet" ?
Ikke stå der! Sjekk under leveren.
Den er ikke der. Den er ikke inni pasienten.
Jeg trodde jeg hadde lært deg dette.
Når man ikke finner noe ved første blikk, må man dobbeltsjekke det.
Når et liv er i fare står vi ikke med hendene i fanget!
Svampen er under skoen din.
Fokuserer som en laser...
-Hvorfor kommer det ikke urin? -Det er en knekk på årene.
Hvorfor er det du som assisterer, og ikke Karev?
Jeg stjal den fra Karev.
-Hva for noe? -To ganger på én dag.
Det var som å stjele godteri fra et barn.
Nei, det var faktisk enda enklere. Barnet gjør i hvert fall motstand.
Jeg fjerner klemmen...
-Der kom urinen! -Nyren fungerer!
Dr Webber grep inn og åpnet brystet hans.
Han fikk bradykardi, og vi ga atropin.
Han hadde mistet så mye blod...
Fordi tumoren hadde vokst gjennom lungearterien.
-Riktig. -Dere ga epinefrin...
Høye doser epinefrin.
-Så gikk han i asystole igjen. -Ja.
Så var du og dr Webber enige om at han hadde mistet for mye blod.
Han hadde ikke nok til sirkulasjonene,-
-og derfor ville ikke hjertet begynne å slå igjen.
Derfor erklærte dere ham død...
Kl. 20.52.
-Jeg beklager... -Ikke beklag noe.
Du må ikke bebreide deg selv.
Du gjorde alt slik som jeg ville ha gjort det.
Du var som meg der inne.
Du var flink. Du gjorde det helt riktig.
Han...
Han bare døde.
Jeg hadde mann og barn og jobbet som kirurg. Jeg hadde alt.
Men så gikk det helt galt.
Da ble jeg skilt. Jeg kom meg på beina igjen og traff deg.
Og så kom skyteepisoden.
Nå er jeg på beina igjen og er sammen med deg igjen.
-Jeg vil ikke ha noen katastrofe. -Du er redd.
Det er jeg også. Kan vi ikke være redd i samme hus?
Ikke lat som det er ukomplisert!
Vi tar ett skritt av gangen. Flytt tannkosten din i dag,-
- og så en koffert i helgen... -Jeg har et barn!
-Jeg kan ikke bare flytte! -Har du et barn? Når skjedde det?
-Du er ikke morsom! -Jeg har møtt ham.
-Jeg skulle ikke nevnt dette. -T-rex mot megalosaurus...
-Hvem vinner? -Jeg aner ikke!
Jo, jeg. Og det gjør Tuck også.
T-rex kan spise opp en megalosaurus. Men T-rex mot pteranodon?
Pteranodon kan fly, så da er det enkelt.
Jeg og Tuck kan holde på slik hele dagen. Du er lei allerede.
Jeg liker Tuck. Jeg liker dinosaurer og Transformers.
Og jeg liker deg. Jeg vil ha hele pakken.
Jeg vet at Tuck er en del av deg.
Jeg vet det.
Jeg vet hvem du er.
Er det alt?
Ingenting?
Tannkosten er i skapet mitt.
Ett skritt av gangen.
Det gikk bra i dag!
-Du var et monster! -Jeg var giret!
-Ok. -Folk syntes jeg gjorde nytte.
Ok... Jeg går og ser til tvillingene før jeg drar hjem.
Sett luftfukteren inn på Sofias rom. Hun virket litt tett i morges.
-Og hun liker det rosa pleddet. -Nei...
Jo, det gjør hun! Legg det opp på lakenet,-
-med den lodne siden opp. Dette er viktig.
Lodne siden opp?
Ikke ned, opp! Opp!
Ok, jeg var et monster.
Hei, Mike!
-Kan jeg begynne her? -Ja, vi skulle akkurat gå.
Jeg vil være med og se til tvillingene.
Jeg setter på luftfukteren.
Om bare livet var en generalprøve.
Og vi hadde tid til å ta ting på nytt.
Ikke verst, Karev!
Dette er et undervisningssykehus. Du skal undervise oss,-
-ikke stjele operasjoner fra oss. Det er ikke greit!
Jeg tror jeg lærte deg noe i dag. Ikke gi fra deg en slik operasjon-
-for noen som helst når som helst.
Pass deg, Karev. Det kan hende jeg vil lære deg noe i morgen også.
Da kunne vi ha øvd og øvd til det ble helt perfekt.
Skulle ønske du kunne ha vært der i dag.
Gjør du? Samme her.
-Beklager. -Nei!
Jeg hørte helt feil. Det har vært en lang dag.
Dessverre er hver eneste dag en ny opptreden.
Hun må trenes opp, men hun beveger beina allerede.
Kan vi få være med her?
Brandi, dette er Andi. Det er hun som har sparket deg i ræva.
-Kan vi få ta på dem? -Klart det.
-Se på dem, da! -De er så nydelige.
De er helt perfekte!
Selv når vi får sjansen til å øve og forberede oss...
Nå må du sove, jenta mi.
-Gå rundt med henne. -Jeg er for trøtt til det.
-Er det fra i dag? -Ja. Hun ser større ut.
-Zola, er du blitt større? -Ja, hun ser større ut!
-Derek! -Hun går!
Hvor er kameraet? Slå det på!
Jeg får det ikke opp!
Jeg får det ikke på!
Likevel er vi ikke forberedt på livets største øyeblikk.